RINGENES HERRE
- Du kommer ikke forbi! - Gandalf!
Jeg er den hemmelige ilds tjener. Jeg hersker over Anors flamme.
Vend tilbage til skyggen.
Den mørke ild vil ikke hjælpe dig, du Udûns flamme!
Du kommer ikke forbi!
- Nej! Nej! - Gandalf!
- Flygt, I fjolser! - Nej!
Gandalf!
Hvad er der i vejen, hr. Frodo?
lkke noget.
Jeg drømte bare.
DE TO TÅRNE
Kan du se bunden?
Nej, lad være med at kigge ned, Sam. Bare fortsæt.
Grib den, hr. Frodo!
Hr. Frodo!
Jeg tror, jeg har fundet bunden.
Moser og reb og guderne må vide hvad.
Det er unaturligt!
- Hvad har du her? - lkke noget.
Bare lidt krydderi. Hvis vi nu skulle have stegt kylling.
- Stegt kylling? - Man kunne jo aldrig vide.
Sam, kære Sam.
Det er noget helt enestående. Det bedste salt i hele Herredet.
Ja, det er enestående.
Et lille pust derhjemmefra.
- Vi kan ikke bare lade det hænge. - Hvem skulle følge efter os?
Men det er nu en skam. Jeg fik det af dronning Galadriel.
Et ægte elverreb.
Men der er ikke noget at gøre. Det er en af mine stærke knuder.
Ægte elverreb.
Mordor, det eneste sted i Midgård, vi nødig vil se på nærmere hold.
Og dog er det der, vi skal hen. Men vi kan ikke komme derind.
Lad os se det i øjnene, hr. Frodo. Vi er faret vild.
Det var næppe Gandalfs hensigt, at vi skulle komme denne vej.
Der var meget, han ikke havde til hensigt, Sam.
Men det skete alligevel.
Hr. Frodo?
Det er Ringen, ikke?
Den bliver tungere.
- Hvor meget mad har vi tilbage? - Lad mig se. Herligt.
Lembasbrød. Og se her.
Mere lembasbrød.
Jeg bryder mig ikke om fremmed mad, men elverbrødet er slet ikke dårligt.
Der er ikke noget, der kan drukne dit gode humør.
Jo, måske de regnskyer der.
Det her virker underlig bekendt.
Ja, fordi vi har været her før. Vi går i rundkreds.
Hvad er det for en stank? Her må være en mose.
- Kan du lugte det? - Ja. Jeg kan lugte det.
Vi er ikke alene.
Tyvene. Tyvene.
De beskidte, små tyve.
Hvor er den? Hvor er den?
De har stjålet den fra os.
Min dyrebare.
De pokkers små tyve. Vi hader dem.
Den er vores, ja. Og vi vil have den.
Det her er Stik.
Du har set det engang før, ikke sandt, Gollum?
Giv slip på ham, ellers skærer jeg halsen over på dig.
Det gør ondt! Det gør ondt på os!
Nådens! Ækle elverfolk har snoet det.
- Tag det af os. - Ti stille!
Det er håbløst. Samtlige orker i Mordor kan høre det skrigeri.
- Lad os binde ham her. - Nej!
- Det slår os ihjel! Slår os ihjel! - Det har du også fortjent.
Måske har han fortjent at dø.
Men nu, hvor jeg har set ham, har jeg ondt af ham.
Vi er god mod dem, hvis de er gode mod os.
Tag det af os.
Vi sværger at gøre, som I beder om. Vi sværger.
Du kan ikke give mig noget løfte, som jeg tør stole på.
Vi sværger at tjene herren, som bærer den dyrebare.
Vi sværger ved...
... ved den dyrebare.
Ringen er lumsk. Vi holder dig fast på dit ord.
Ja... ved den dyrebare.
Ved den dyrebare.
Jeg tror dig ikke.
- Ned med dig! - Sam!
Han vil snyde os og kvæle os, mens vi sover.
- Kender du vejen til Mordor? - Ja.
- Har du været der før? - Ja.
Så før os til Den Sorte Port.
Til porten! Til porten, siger herren.
Nej, vi vil ikke tilbage. lkke tilbage til ham.
De kan ikke tvinge os.
Men vi svor at tjene den dyrebares herre.
Nej, der er aske og støv og tørst. Og dybe huler. Huler.
Og orkser. Tusinder af orkser.
Og det store øje, der altid lurer og spejder.
Kom tilbage! Kom tilbage!
Hvad sagde jeg? Nu er han stukket af, den slyngel.
- Hans løfter er intet værd. - Denne vej, hobbitser. Følg mig.
Merry!
I kommer sent. Vores herre vil have Herredsrotterne nu.
Jeg tager ikke imod ordrer fra orkmaddiker.
Saruman skal få sit bytte. Det sørger vi for.
Merry? Vågn op.
Min ven er syg.
Giv ham dog lidt vand.
Nå, så han er syg. Giv ham lidt medicin, drenge.
Hold op!
Kan han ikke tåle mosten?
- Lad ham være. - Hvorfor?
Vil du have lidt?
Så hold din mund!
Merry?
Davs, Pip.
- Du er jo såret. - Jeg har det fint.
- Det var bare skuespil. - Skuespil?
Jeg narrede også dig.
Tænk ikke på mig.
- Hvad er det? Hvad kan du lugte? - Menneskekød.
De har fundet vores spor. Af sted!
Af sted. Videre!
De har sat tempoet op.
De må have fået færten af os. Skynd jer!
Kom, Gimli.
Tre dage og nætter på farten. Uden mad og hvile.
Og intet spor af byttet, andet end, hvad klipperne viser os.
Lóriens løv falder ikke forgæves.
- Så er de måske i live. - Mindre end en dagsrejse forude.
- Kom, Gimli. Vi vinder ind på dem. - Vi dværge duer ikke til terrænløb.
Vi er farlige på korte afstande.
Rohan, hestefyrsternes land.
Der er noget sært i gære her.
En ond magt skynder på dem, og dens magt er vendt mod os.
- Legolas, hvad ser dine elverøjne? - Urukerne er drejet mod nordøst.
- De fører hobbitterne til Isengard. - Saruman!
Verden forandres.
Hvem har nu styrke til at modstå hærene fra Isengard...
... og Mordor?
Til at yde modstand mod Sauron og Saruman -
- og de to tårnes forbund?
Sammen, herre Sauron, skal vi herske over Midgård.
Den gamle verden fortæres i virksomhedens flammer.
Skovene skal falde.
En ny verdensorden fremstår.
Vi driver krigsmaskinen frem med sværdet -
- og med spyddet og orkens jernnæve.
De skal være udrustet og klar til afmarch om to uger.
Der er for mange af dem. Vi kan ikke nå at lave våben til dem.
Opfør en dæmning. Lad ovnene brænde døgnet rundt.
Vi har ikke brændsel nok.
Fangornskoven ligger lige omkring os.
- Brænd den af! - Javel.
- Vi vil kæmpe for dig. - Sværg på det!
Vi vil dø for Saruman!
Hestefolket stjal jeres land.
De jog jeres folk op i bjergene, så I kunne søge føde blandt klipper.
Mordere! Mordere!
Tag jeres lande tilbage. Brænd hver eneste landsby!
De, der byder os trods, bliver ryddet af vejen.
Det begynder med Rohan.
Disse bønder har budt dig trods længe nok. Men nu er det slut.
Éothain! Éothain!
Tag din søster med. Det går hurtigere, når I kun er to.
Far siger, at Éothain ikke må ride på Garulf. Den er for stor for ham.
- Rid til Edoras og slå alarm. Forstået? - Ja, mor.
Jeg vil ikke forlade dig, mor.
Jeg finder dig der, Freda.
Skynd jer!
Af sted, mit barn.
Rohan står for fald, herre.
Théodred. Find kongens søn!
- Det skal Mordor få betalt. - De orker kom ikke fra Mordor.
Kom herhen, herre Éomer.
Han er stadig i live.
Théodred.
Din søn er såret, herre.
Han blev overfaldet af orker.
Hvis vi ikke forsvarer vort land, tager Saruman det med magt.
Det er løgn.
Saruman Den Hvide har altid været vores ven og forbundsfælle.
Gríma...
Gríma.
Herre, orkerne hærger vort land.
De drager uantastet omkring og slår ihjel for fode.
Orkerne bærer Sarumans Hvide Hånd.
Hvorfor byrder du et allerede bekymret sind?
Ser du det da ikke?
Din onkel er træt af dine beklagelser...
... dit krigsmageri.
Krigsmageri?
Hvor længe har du været i Sarumans sold? Hvad lover han dig?
At du får del i byttet, når alle er døde?
Du har begloet min søster for længe. For længe har du efterstræbt hende.
Du ser for meget, Éomer, Éomunds søn. Alt for meget.
Du er hermed landsforvist fra Rohans kongerige.
Vender du hjem, er du dødsdømt!
Du har ingen beføjelser her. Dine ordrer betyder intet.
Det er skam ikke mine ordrer. De kommer fra kongen selv.
Han underskrev befalingen i morges.
Træk vejret. Det er nøglen. Træk vejret.
De løber, som om de blev pisket frem af deres herrer.
- Vi går ikke videre, før vi har fået et hvil. - Tænd bål!
Merry! Merry!
Vi begik vist en dumhed, da vi forlod Herredet, Pippin.
Hvad er det, der siger sådan?
- Det er træerne. - Hva'?
Kan du huske den gamle skov ved grænsen til Bukland?
Folk sagde, at der var noget i vandet, som fik træerne til at blive levende.
Levende?
Træer, som kunne hviske. Tale med hinanden.
Ja, sågar gå.
Jeg er sulten.
Vi har ikke fået andet en maddikefyldt brød i tre dage.
Hvorfor kan vi ikke få kød?
Hvad med dem? De er friske.
De skal ikke spises.
Hvad med deres ben? Dem har de ikke brug for.
- De ser saftige ud. - Væk, afskum!
Saruman skal have fangerne levende og uskadte.
Levende?
Hvorfor levende? Kan de noget særligt?
De har et elvervåben. Vores herre skal bruge det i krigen.
De tror, at vi har Ringen.
Hvis de opdager, at vi ikke har den, er vi dødsens.
Lad os flænse dem op.
Så står den på kød igen, drenge.
Pippin. Af sted.
Råb bare efter hjælp.
Skrig bare. lngen kan redde jer nu.
Pippin!
En rød sol gryr.
Der er blevet udgydt blod i nat.
Ryttere fra Rohan, hvad nyt fra Marken?
Hvad har en elvermand, et menneske og en dværg at gøre i Ryttermark? Tal!
Sig mig dit navn, hestebetvinger, så skal jeg sige dig mit.
Jeg havde hugget hovedet af dig, hvis det var lidt højere over jorden.
Du havde været død, før du huggede.
Jeg hedder Aragorn, Arathorns søn.
Det er Gimli, Glóins søn. Og Legolas fra skovriget.
Vi er venner af Rohan og kong Théoden.
Théoden kan ikke længere skelne ven fra fjende. End ikke sin egen slægt.
Saruman har forgiftet kongens sind og taget magten over dette land.
Mine ledsagere er tro mod Rohan.
Og derfor er vi blevet landsforvist.
Den Hvide Troldmand er snu.
Man siger, han vandrer hid og did som en formummet gammel mand.
- Overalt slipper hans spioner ind. - Vi er ikke spioner.
Vi forfølger en flok uruk-haier. De har fanget to af vore venner.
Vi nedslagtede urukerne i nat.
- Men der var to hobbitter blandt dem. - De er små. Som børn i jeres øjne.
Vi efterlod ingen overlevende. Vi har brændt deres ådsler.
Døde?
Det gør mig ondt.
Hasufel! Arod!
Må disse heste føre jer til en bedre skæbne end deres ejeres.
Farvel.
Se efter jeres venner. Men gør jer ikke noget håb.
Håbet har svigtet dette land.
Vi rider nordpå!
Et af deres bittesmå bælter.
Vi svigtede dem.
Her har ligget en hobbit.
Og den anden.
De er kravlet.
Deres hænder var bundet.
Rebene blev skåret over.
De løb denne vej.
De blev jaget.
Bæltet!
Løb!
Sporene fører væk fra kampen...
... ind i Fangornskoven.
Fangorn? Hvilken galskab drev dem derind?
Slap vi fra ham? Det gjorde vi vist.
Jeg flår jeres ækle indvolde ud.
Kom her!
Træerne. Kravl op i et træ.
Han er væk.
Merry!
Lad os snitte et maddikehul i din vom.
Løb, Merry!
Små orker, burárum.
Træet kan tale, Merry!
Træ? Jeg er ikke noget træ.
Jeg er en ente.
Træhyrde. En af skovens hyrder.
Lad være med at tale til den.
- Der er dem, som kalder mig Træskæg. - Hvis side er du på?
Jeg er ikke på nogens side.
For ingen er på min side, lille ork.
lngen interesserer sig for skoven.
- Vi er ikke orker, men hobbitter. - Hobbitter?
Jeg har aldrig hørt om hobbitter.
Det lyder som orkløgne.
De kommer her med ild. De kommer her med økser.
Gnaver, bider, knækker, hakker og brænder.
- Fordømte ødelæggere! - Nej, hør nu!
Vi er hobbitter! Halvlange! Herredsfolk!
Tja, det er I måske. Og måske er I ikke.
Det kan Den Hvide Troldmand afgøre.
- Den Hvide Troldmand? - Saruman.
Se! Se! Vi har ført jer ud.
Skynd jer, hobbitser. Skynd jer!
Heldigt, at vi fandt jer.
Rar hobbit.
- Han har ført os ud i en sump. - En sump, ja, ja.
Kom, herre. Vi fører dig på sikre stier gennem tågen.
Kom, hobbitser. Vi skynder os.
Jeg fandt den, ja. Vejen gennem marsken.
Orker følger den ikke. Orker kender den ikke.
De går mange mil udenom.
Blide og raske som skygger skal vi være.
Her er alt for stille.
Vi har ikke hørt en fugl i to dage.
Nej, nej. Ingen fugle at spise.
Ingen knasende fugle.
Vi sulter. Sulter gør vi, dyrebare.
Her.
Hvad spiser den? Smager det godt?
Den vil kvæle os.
Vi kan ikke spise hobbitmad.
Vi må sulte!
Så sult da, for pokker.
Onde hobbit. Den er ligeglad med, at vi sulter.
Den er ligeglad med, om vi dør.
Men ikke herren.
Herren er rar.
Herren ved besked.
Ja... Dyrebare.
Når den først har fanget os...
... slipper den os aldrig mere.
Lad mig være.
Dødninger! Der er døde ansigter i vandet.
Alle døde. Alle rådne.
Elvere og mennesker og orkser.
Et stort slag for længe siden.
Dødemandsmarsken, ja, ja. Det kalder man den.
Denne vej. Følg ikke lysene.
Forsigtig. Ellers drukner hobbitterne.
Og så tænder de små lys.
Frodo!
- Gollum? - Følg ikke lysene.
- Gollum. - Hr. Frodo. Skete der noget?
Så blank.
Så smuk.
Åh, min dyrebare.
- Hvad sagde du? - Herren bør hvile sig.
Herren skal spare på kræfterne.
- Hvem er du? - Spørg os ikke. Kommer ingen ved.
Gandalf fortalte mig, at du tilhørte flodfolket.
Kulden i hånd og i hjerte er slem, når en rejsende er langt fra sit hjem.
- Han sagde, at du var en trist skæbne. - De kender ej den lurende nød.
Engang var du ikke meget anderledes end en hobbit, vel?
Sméagol.
Hvad kaldte du mig?
Det var dit navn engang, ikke? For længe siden.
Mit navn.
Sméagol.
- Sorte ryttere! - Gem jer!
Kom nu, Frodo! Kom!
Skynd jer! De ser os!
- Jeg troede, at de var døde. - Nej. Man kan ikke slå dem ihjel. Nej.
Ånder! Ånder på vinger!
De kalder på den. De kalder på deres dyrebare.
Bare rolig. Jeg er her.
Skynd jer, hobbitser. Den Sorte Port er nær nu.
Orkblod.
- Det er sære spor. - Luften er meget tæt her.
Det er en gammel skov.
Meget gammel.
Fuld af minder...
... og vrede.
Træerne taler med hinanden.
Gimli! Sænk din økse.
De har følelser, min ven.
Det var elverfolket, der vækkede træerne.
De lærte dem at tale.
Talende træer? Hvad har træer at tale om?
Konsistensen af egernbæ?
Der er noget derude.
Hvad ser du?
Den Hvide Troldmand nærmer sig.
Lad ham ikke tale, så får han os i sin magt.
Vi må være hurtige.
I følger sporene af to unge hobbitter.
- Hvor er de? - De kom her forbi i forgårs.
De traf en, som de ikke havde ventet.
- Er det en trøst? - Hvem er du?
Giv dig til kende!
Det kan ikke passe!
Tilgiv mig. Jeg troede, at du var Saruman.
Jeg er Saruman.
Saruman, som han burde være.
Du faldt jo.
Gennem ild... og vand.
Fra dybet til den højeste tinde kæmpede jeg mod balroggen.
Til sidst fældede jeg min fjende -
- og tilintetgjorde ham på bjergets skråning.
Mørket omsluttede mig...
... og jeg gled ud af sind og tid.
Stjernerne kredsede over mig, -
- og hver eneste dag var så lang som selve Jordens levetid.
Men det var ikke forbi.
Jeg følte livet strømme ind i mig.
Jeg er blevet sendt tilbage, indtil mit hverv er fuldført.
Gandalf.
Gandalf?
Ja.
Det var, hvad man kaldte mig.
Gandalf Den Grå.
- Det var mit navn. - Gandalf.
Jeg er Gandalf Den Hvide.
Jeg er vendt tilbage til jer nu i denne afgørende stund.
Nu begynder en ny etape af rejsen.
- Vi må straks ride til Edoras. - Edoras?
Det var en længere rejse.
- Vi hører, at Rohans konge er syg. - Ja. Han bliver ikke let at kurere.
Har denne rejse så været forgæves?
Skal vi efterlade de stakkels hobbitter i denne mørke, træbefængte...
Jeg mener, den smukke, ganske smukke skov.
Det var ikke blot tilfældet, der førte Merry og Pippin hertil.
En stærk magt har slumret her i mange, mange år.
Merry og Pippin er de små sten, der sætter lavinen i gang.
Det har ikke ændret sig, min ven.
Du taler stadig i gåder.
Der er ved at ske noget, som ikke er sket siden De Ældste Tider.
Enterne vågner.
- Og de opdager deres egen styrke. - Styrke?
- Godt. - Spar dig dine bekymringer.
Merry og Pippin er langt tryggere, end du snart er.
Den ny Gandalf er mere gnaven end den gamle.
Det er da en af mearaerne, medmindre mine øjne bedrages.
Skyggefaxe.
Han er hestenes fyrste...
... og har været min ven i mange farer.
Mit rønnetræ
en sommerdag jeg skinnende dig så
Din gyldenrøde krone
stolt på dit hoved sad.
Ak, hvilke smukke digte.
- Er vi der ikke snart? - Burárum. Nu intet hastværk.
Du vil nok synes, at det er langt.
Mit hjem ligger dybt inde i skoven -
nær bjergets rødder.
Jeg lovede Gandalf at holde jer i tryg forvaring.
Så det vil jeg gøre.
Jeg tror, at I vil synes om mit næste digt.
Jeg har selv skrevet det.
Når vår udfolder bøgens blad, og saft i grenen rinder.
Når vilde skoves lyse bæk har storm i sine kinder.
Når skridt er langt
jeg ånder frit i bjergets skarpe blæst
kom hjem til mig
og sig, mit land er bedst.
Sov sødt, små herredsfolk.
Lad ikke lyde skræmme jer.
Sov til det lyse daggry.
Jeg har ærinder i skoven.
Der er mange, som skal hidkaldes. Mange, som skal komme.
En skygge hviler over Fangorn.
Skovens visnen nærmer sig.
Den dulgte skygge mod øst begynder at tage form.
Sauron tåler ingen rivaler.
Hans øje skuer uophørligt fra toppen af Barad-dûr.
Men han er endnu ikke så mægtig, at han er hævet over frygten.
Tvivlen nager ham.
Rygterne er nået frem til ham.
Nûmenors arving lever stadig.
Sauron frygter dig, Aragorn.
Han frygter det, som du en dag kan blive.
Han slår hårdt til mod menneskene.
Han lader Saruman knuse Rohan.
Krigen kommer! Rohan må forsvare sig.
Men Rohan er svækket og kan let falde.
Kongens sind er trælbundet. Det er et af Sarumans gamle tricks.
Han har stor magt over Théoden nu.
Sauron og Saruman strammer løkken.
Men trods al deres snuhed har vi dog en stor fordel.
Ringen er stadig skjult.
Tanken om, at vi vil tilintetgøre den, er slet ikke gået op for dem.
Fjendens våben nærmer sig Mordor i hænderne på en hobbit.
Dag for dag nærmer den sig Dommedagsbjerget.
Vi må sætte vores lid til Frodo.
Alt afhænger af, at han rejser hurtigt og skjult.
Du må ikke angre, at du lod ham gå. Frodo må fuldføre sin opgave alene.
Han er ikke alene.
Sam tog med ham.
Gjorde han virkelig det? Godt!
Ja, det var godt.
Mordors Sorte Port.
Åh, vi arme stakler.
Min gamle far ville nok have et og andet at sige om dette.
Herren bad om at få vist vejen ind i Mordor.
- Gode Sméagol gør, som herren siger. - Ja.
Her står vi så.
Vi kommer ikke igennem der.
Se der! Porten! Den åbner sig.
Jeg kan se en vej ned.
Nej, Sam!
Herre!
- Jeg forlanger ikke, at du tager med. - Det ved jeg godt.
- Derinde gavner elverkapperne intet. - Nu!
Nej, herre! De fanger jer!
Bring den ikke til ham.
Han vil have den dyrebare.
Altid søger han den.
Og den dyrebare vil tilbage til ham.
Men han må ikke få den.
Nej! Der findes en anden vej. En hemmelig, mørk vej.
- Hvorfor har du ikke sagt det? - Herren spurgte ikke.
- Han er ude på noget. - Er der en anden vej ind i Mordor?
Ja. Der er en sti og nogle trin. Og så...
... en tunnel.
- Han har trods alt ført os hertil. - Nej, Frodo.
Han har holdt sit ord.
- Nej. - Vis vej, Sméagol.
Gode Sméagol hjælper gerne.
Halløj.
Træskæg?
- Hvor er han blevet af? - Jeg havde en dejlig drøm i nat.
Der var en tønde fuld af pibeurt.
Og vi røg det alt sammen. Og så kastede du op.
Hvem der havde lidt pibeurt nu.
Hørte du det?
Der var det igen.
Der er noget helt galt. Helt galt.
Du sagde noget på træsprog.
Nej, jeg strakte mig bare.
- Du er blevet højere. - End hvad?
- End mig. - Jeg har altid været højere end dig.
Enhver ved, at jeg er den højeste, og du er den mindste.
Hør nu her, du er højst 103 cm.
Jeg derimod er næsten 106 cm.
108.
108 cm!
Du har gjort et eller andet.
Merry...
Lad være med at drikke det!
Træskæg sagde, at du ikke måtte.
Det kan være farligt. Giv mig krukken.
Merry!
Nej!
Væk! Du burde ikke vågne nu.
Æd jord. Grav dybt. Drik vand.
Sov nu.
Kom. Skoven er ved at vågne.
Her er ikke sikkert mere.
Træerne vokser sig vilde og farlige.
Vreden brænder i deres hjerte.
Deres tanker er dystre, og deres had er stærkt.
De vil angribe jer, hvis de kan.
Der er alt for få af os nu.
Der er for få af os enter til at styre dem.
Hvorfor er der så få af jer? Er der ikke nogle entebørn?
Der har ikke været nogen entinger i mange, mange år.
- Hvordan kan det være? - Vi har mistet entekonerne.
- Hvordan døde de? - De er ikke døde.
Vi mistede dem.
Og nu kan vi ikke finde dem.
I har vel ikke set nogle entekoner i Herredet?
Det kan jeg ikke påstå. Hvad med dig, Pip?
Hvordan ser de ud?
Det husker jeg ikke mere.
Edoras og Meduselds gyldne slot.
Der bor Théoden, Rohans konge.
Hans sind er formørket.
Saruman har et stærkt greb om ham.
Herre, din søn...
Han er død.
Herre?
Onkel?
Vil du ikke se ham?
Vil du da intet gøre?
Pas på, hvad I siger. Forvent ikke en varm velkomst.
Han må være død i løbet af natten.
Hvilken tragedie for kongen at miste sin eneste søn og arving.
Hans bortgang må være svær at forstå.
Især nu, hvor din bror har svigtet dig.
Lad mig være alene, slange!
Men du er jo alene.
Hvem ved, hvad du har sagt til mørket?
I nattens bitre, mørke timer, -
hvor livet synes at svinde bort.
Når værelsets mure synes at lukke sammen om dig.
Et bur, man fanger vilde dyr i.
Så skøn.
Så kold.
Som en bleg forårsmorgen, der endnu klynger sig til vinteren.
Dine ord er som gift.
En kirkegård ville være mere munter.
Jeg kan ikke lade jer træde bevæbnet frem for kong Théoden.
Sådan lyder Gríma Slangetunges ordre.
Staven.
Du vil da vel ikke tage stokken fra en gammel mand?
Herre, Gandalf Den Grå kommer.
Han bringer triste tidender.
Den gæstfrihed, man møder her, er ikke, som den var engang, kong Théoden.
Han er ikke velkommen.
Hvorfor skulle jeg byde dig velkommen...
... Gandalf Uvejrskrage?
Et klogt spørgsmål, herre.
Det er en sen time, at denne troldmand dukker op.
Láthspell kalder jeg ham. Slet nyt er en ond gæst.
Ti stille! Hold din kløftede tunge bag tænderne.
Jeg er ikke gået gennem ild og død for at mundhugges med en hofsnog.
Staven!
Jeg sagde jo, at I skulle tage troldmandens stav.
Théoden.
Thengels søn.
Alt for længe har du siddet i skyggen.
Lig du hellere helt stille!
Hør på mig!
Jeg sætter dig fri af trolddommen.
Du har ingen magt her...
... Gandalf Den Grå.
Jeg vil drage dig ud, Saruman, som man drager gift ud af et sår.
Vent.
Hvis jeg forsvinder, dør Théoden.
Du slog ikke mig ihjel, og du slår heller ikke ham ihjel.
Rohan er mit!
Vig bort!
Jeg genkender dit ansigt.
Éowyn.
- Gandalf? - Ånd frit igen, min ven.
Mørke har mine drømme været.
Dine fingre får deres styrke tilbage, hvis de får lov at gribe dit sværd.
Jeg har altid tjent dig, herre.
Din lægekunst ville få mig til at kravle på alle fire som et dyr.
Send mig ikke bort.
Nej, herre. Nej. Lad ham være.
Der er blevet udgydt blod nok på grund af ham.
Fjern jer!
Hil, kong Théoden.
Hvor er Théodred?
Hvor er min søn?
Simbelmynë.
Den har altid vokset på mine forfædres grave.
Nu dækker den min søns grav.
Ak, at dette onde skulle overgå mig.
De unge falder, og de gamle bliver.
Ak, at jeg skulle leve længe nok til at se min slægt forsvinde.
Du er ikke skyld i Théodreds død.
lngen forældre skulle lide den sorg at begrave deres børn.
Han var stærk i livet.
Hans ånd skal nok finde vej til dine fædres haller.
De fik intet varsel. De var ubevæbnede.
Nu flakker de vilde mennesker om og brænder alt ned for fode.
- Rub og stub. - Hvor er mor?
Det er blot en forsmag på den rædsel, som Saruman bringer over jer.
Og det bliver værre nu, hvor han frygter Sauron.
Rid ham i møde.
Før ham væk fra jeres kvinder og børn.
- Du skal kæmpe. - 2000 af dine mænd rider nordpå.
Éomer er tro mod dig. Hans mænd vil kæmpe for kongen.
De er langt herfra nu.
Éomer kan ikke hjælpe os.
Jeg vil ikke bringe ødelæggelse over mit folk.
Jeg vover ikke en åben krig.
Der er allerede åben krig.
Jeg troede, at det var Théoden, ikke Aragorn, som var Rohans konge.
Hvad er da kongens beslutning?
Kongen befaler, at byen skal rømmes. Vi rider til fæstningen i Helms Kløft.
Slæb ikke tunge skatte med. Tag kun det nødvendige med.
De flygter op i bjergene, når de burde stå fast og kæmpe.
- Kongen burde forsvare dem. - Han gør det, han mener er bedst.
- Helms Kløft har før reddet dem. - Théoden går i en fælde.
Han tror, han fører dem i sikkerhed. Men det ender med et blodbad.
Théoden er viljestærk, men jeg er bekymret for ham.
Jeg frygter for Rohans fremtid. Han får snart brug for dig, Aragorn.
Rohans folk får brug for dig. Deres forsvar skal holde stand.
Det gør det også.
Den Grå Vandringsmand. Det kaldte de mig engang.
I 300 menneskeliv har jeg vandret på denne jord, men nu er tiden knap.
Bare min søgen ikke er forgæves.
Jeg vender tilbage ved daggry den femte dag. Se mod øst.
Hesten er blevet gal. Lad den være.
Rolig.
Den hedder Brego.
Det var min fætters hest.
Brego.
Du har et kongeligt navn.
Jeg har hørt om elverfolkets magi.
Men jeg ventede ikke at finde den hos en strejfer nordenfra.
Du taler som en af dem.
Jeg voksede op i Kløvedal en tid.
Sæt den fri.
Den har set krig nok.
Gandalf Den Hvide.
Gandalf Den Tåbelige.
Søger han at ydmyge mig med sin nyvundne fromhed?
Troldmanden havde tre ledsagere.
En elvermand, en dværg og et menneske.
Du stinker af hest.
Mennesket...
- Var han fra Gondor? - Nej, nordenfra.
Jeg antog ham for en strejfer.
Hans tøj var laset.
Men han bar en sær ring.
To slanger med smaragdøjne.
Den ene slange æder, den anden er kronet med blomster.
Barahirs ring.
Så Gandalf tror, at han har fundet Isildurs arving.
Gondors forsvundne konge. Den slægt er for længst uddød.
Men det betyder intet. Menneskenes verden falder.
Det begynder med Edoras.
Jeg er rede, Gamling. Før min hest frem.
Det er ikke et nederlag.
Vi vender tilbage.
Vi vender tilbage!
Du forstår at bruge et sværd.
Vi kvinder ved, at de, der ikke bærer sværd, dog kan falde for dem.
- Jeg frygter hverken død eller smerte. - Hvad frygter du da?
Et bur.
At sidde bag tremmer, indtil man affinder sig med dem.
Og ethvert håb om mod for længst er forsvundet.
Du er en kongedatter. En af Rohans skjoldmøer.
Jeg tvivler på, at det bliver din skæbne.
Théoden bliver ikke i Edoras.
Det er for sårbart, og det ved han. Han venter et angreb på byen.
De flygter ud til Helms Kløft, Rohans store fæstning.
Vejen gennem bjergene er fuld af farer.
De kommer kun langsomt frem.
De har kvinder og børn med.
Send dine varge-krigere mod dem.
- Gå ikke for langt i forvejen, Stinker. - Hvorfor gør du det?
- Hvilket? - Kalder ham øgenavne.
Fordi...
Fordi sådan er han. Der er kun løgn og bedrag i ham.
Han er kun ude efter Ringen.
Du aner ikke, hvad den har gjort ved ham. Og hvad den stadig gør ved ham.
- Jeg vil hjælpe ham, Sam. - Hvorfor?
Fordi jeg må tro på, at han kan rette sig igen.
- Du kan ikke redde ham, Frodo. - Hvad ved du om det? Intet!
Undskyld, Sam. Jeg ved ikke, hvorfor jeg sagde det.
Det gør jeg.
Det er Ringen. Dine øjne viger ikke fra den.
Jeg har set det. Du spiser ikke. Du sover knap nok.
Den har fået magt over dig. Strit imod.
Jeg ved, hvad jeg skal gøre. Jeg blev betroet Ringen.
Det er min opgave. Min! Min egen!
Hør dog på dig selv. Ved du, hvem du minder om?
Vi vil have den.
Vi trænger til den.
Må have den dyrebare.
De har stjålet den fra os.
Luskede, små hobbitser.
Onde. Snu. Falske.
Nej. Ikke herre.
Jo, dyrebare. Falsk.
De snyder dig. Sårer dig. Lyver!
Herren er min ven.
Du har ikke nogen venner. lngen bryder sig om dig.
Jeg vil ikke høre på dig.
- Du er en løgner og en tyv. - Nej.
Morder.
- Gå din vej. - Gå min vej?
Jeg hader dig.
Hvor ville du være uden mig? Gollum. Gollum.
Jeg reddede os. Det var mig. Takket være mig overlevede vi.
Ikke mere.
Hvad sagde du?
Herren passer på os nu.
Vi har ikke brug for dig.
- Hva'? - Forsvind nu og kom aldrig tilbage.
- Nej. - Forsvind nu og kom aldrig tilbage.
Forsvind nu og kom aldrig tilbage!
Vi sagde, at han skulle forsvinde.
Og forsvinde gjorde han, dyrebare. Væk! Væk! Væk!
Sméagol er fri nu!
Se.
Se, hvad Sméagol har fundet.
De er små. De er bløde. De er søde.
Ja, de er. Spis dem! Spis dem!
Du giver ham kvalme, når du opfører dig sådan.
Der er kun en måde at spise kaniner på.
Hvad gør den? Dumme, tykke hobbit.
- Den ødelægger dem. - Der er jo knap noget kød på dem.
- Vi trænger til at par kartøfler. - Hvad er kartøfler, dyrebare?
- Hvad er kartøfler? - Kartofler.
Kog dem. Mos dem. Hæld dem i en stuvning.
Store, dejlige, gyldne kartoffelskiver med en dejlig stegt fisk.
- Det ville end ikke du sige nej til. - Jo, vi ville.
Ødelægger en dejlig fisk.
Giv os det råt og sprællende.
Behold dine væmmelige kartofler.
Du er håbløs.
Hr. Frodo?
- Hvem er de? - Onde mennesker. Saurons tjenere.
De er blevet kaldt til Mordor. Den Mørke samler sine hære.
Nu varer det ikke længe. Snart er han rede.
- Rede til hvad? - At føre sin krig.
Den sidste krig, som vil hylle hele verden i mørke.
Vi må videre. Kom, Sam.
Hr. Frodo. Se der.
Det er en olifant.
Det vil ingen tro på derhjemme.
Sméagol?
Vi har ventet for længe her.
Kom, Sam.
- Vi er fredelige rejsende. - Rejsende?
Vi ser ingen rejsende her. Kun Det Mørke Tårns tjenere.
Vi er ude i et hemmeligt ærinde.
De, der hævder at bekæmpe fjenden, burde ikke stå os i vejen.
Fjenden?
Han var lige så pligttro som du.
Gad vide, hvad han hed?
Hvor kom han mon fra?
Var han mon i bund og grund ond?
Hvilke løgne eller trusler drev ham ud på den lange march?
Mon han ikke hellere var blevet hjemme... i fred?
Krigen gør os alle til ådsler.
Bind deres hænder.